HOLLYWOOD CLASSIC ENTERTAINMENT uvádí
KATAKOMBY
"Inspirováno skutečnými událostmi"
Když před dvěma sty lety nebylo na pařížských hřbitovech kam pohřbívat,
byly královským dekretem přemístěny ostatky sedmi milionů lidí
do opuštěného vápencového dolu pod městem.
Nejromantičtější město světa se dnes rozkládá pouhých 30 metrů...
...nad největším masovým hrobem v dějinách.
Nad říší zla.
Ne...
Sestra mi poslala pohled,
kde napsala jen: "Přileť do Paříže, prospěje ti to."
Za dva dny po mém příletu
byla mrtvá i s těmi ostatními, které jsem tam poznala.
Prosím?
- Otevřete kabelku. - Otevřít kabelku? Dobře.
- Byla jste už v Paříži? - Ne, nikdy.
Chápu... Někdy bývám nervózní.
Prosím? Nerozumím.
- Ptá se, jestli rozumíte francouzsky. - Ne, neumím.
- Kde budete bydlet? - Budu bydlet u sestry.
Čau, vítej v Paříži! Bavíš se dobře?
Ona... Nevím, kde bydlí, ale studuje tady na Sorbonně.
- Kde bydlí? - To nevím, ale měla mě vyzvednout na letišti.
Takže... nevím.
Vítejte ve Francii.
Říkám ti, ségra, tenhle výlet tě nadobro změní.
Nejsi nadšená?
Jo, rozhodně. Jen mě bolí hlava.
Ty ses nezměnila.
Tady je to.
Kam to jdeme?
Tady bydlíš?
Jo, dost ponurý, co?
Ale je tu levnej nájem.
Tohle se ti bude líbit:
V pátým bydlel první francouzskej masovej vrah.
Rozřezal pár lidí, než si někdo stěžoval na rámus, jak pilou přeřezával kosti.
Když mu to řekli, tak ho chytil amok.
Než přijeli poldové, zabil všechny ve čtvrtým a pátým.
Po tom masakru se všichni vystěhovali.
Zkrátka, moc zlý krve.
- Cože? - Dělám si jenom prdel.
Je to holt barabizna. Musíš se uvolnit.
Za každým rohem nečíhá vraždící maniak.
- Co takhle trochu světla? - Nevím, kde je vypínač.
Tobě to neříkám.
Co?
Vole! Copak se u tebe točí všecko kolem strašení lidí?
Byť jen náznak děsu mi drásá srdce, Carolyn.
Klídek, to dělaj každýmu. V pohodě?
Jo, jenom... Kde tu budu spát?
- Vyspíš se doma, Vic. - Ani mrtví v Paříži nespěj.
Já jen, že jsem v letadle nezabrala.
- Mám z lítání strach, tak jsem nemohla spát. - Lituju, ale není čas.
Musíme se připravit na mejdan.
Dnes? Nemůžu už dnes na mejdan.
Ne oháknutá jako mamina.
Pojď, koupíme ti něco.
Tohle?
- V pohodě? - Jo.
- Jseš si jistá, že nechceš nic říct Quasimodovi? - To je tvůj kluk?
Tak co tomu říkáš?
Čemu?
Čemu? Paříži!
Je to přece nejkrásnější město světa!
Město světla, romantiky, umění, architektury, krásy!
Přitom stojí na největším masovým hrobě v dějinách.
Pojď, nemůžeš na mejdan ve starejch botách!
- Čau. - Vyděsilas mě.
Jo? Obvykle jseš tak vyrovnaná.
- Co to bereš? - Nic, jen na bolení hlavy.
Tak pohni zadkem, tágo už tu bude.
Koukej, Eiffelovka!
Teď jsi teprve v Paříži.
Ahoj!
Victorie, to je můj přítel Hugo,
jeden z hostitelů na dnešním úžasným flámu.
Hugo. Moje nesvéprávná sestra Victoria.
My všichni anglicky umíme, kotě.
- Jasně. - Fajn.
Myslíš, že jsem amatér?
Jasně, že ne. To je pro tvou sestru.
- Pro mě? - A teď, dámy, račte dovnitř.
Tak pojď, ségra.
- Carolyn, počkej. Kam to jdeme? - Teď už zpátky nemůžeš.
Nechápu, co to má být za večírek?
To bude večírek, co změní tvůj život, tak jako změnil můj.
Ale vážně, proč by to někdo pořádal tady dole?
Protože tady jsou ty mrtvoly.
Zase se mě snažíš vyděsit, že jo?
Ne. Přísahám, že to, co říkám, je svatá pravda.
- Je to ošklivý tajemství Paříže. - "Zanech nadějí, ty, jenž vcházíš."
Bezva.
Před dvěma sty lety už neměli kam pohřbívat.
Na hřbitovech bylo až 15 nebožtíků nad sebou.
V pařížskejch ulicích doslova hnily mrtvoly.
Tak nějakýho chytráka napadlo, že by měli začít nanovo.
Prostě vykopat ostatky všech pohřbenejch ve městě,
všech sedm milionů, a uložit jejich kosti v šachtách pod levým břehem.
- Sedm milionů? - Není to hustý?
- Policie vás nechá? - To víš, že ne.
Vytvořili na to celý oddělení, Katapoldové.
Ale je to 500 kiláků tunelů. Nikdy neděláme mejdan dvakrát na jednom místě.
- Nica a Leona už znáš. - Ahoj.
Jedem, jedem, pohyb. Jean Michele na nás čeká.
- Kdo je Jean Michele? - Poznáš ho.
Pro ty, co to tady začali pořádat, je to hrdina.
Naše akce jsou stále populárnější.
V novinách mě obvinili, že mám prý v lásce smrt.
Že jsem nekrofil, nejspíš.
Ale ve starém Řecku bylo zvykem tamních filozofů
mít na stole položenou lidskou lebku.
Myšlenka je taková,
že pouze s vědomím
nevyhnutelného konce
si můžeme opravdu vážit života.
Vždycky jsem s tímto názorem souhlasil.
Jediný problém je,
že jsem nikdy neměl stůl.
Vítej v Katakombách!
- Jdu si pro trošku vody. - Jasně.
Můžu dostat vodu, prosím? Trochu vody.
Sklenku vody, prosím!
Nemusíš pít tady.
- Ty jsi Jean Michele? - Carolyn mi o tobě hodně vyprávěla.
A co ti říkala?
Že prý se bojíš tmy.
- To ne, opravdu. - Ne? Ale já jo. My všichni.
Tak proč sem, proboha, chodíte?
Hospodin je tak hodnej, že nás vyděsí...
a tím nás posílí.
Kde bych tady teda měla pít?
Ztráta času, Jean Micheli.
Ta alkohol nepije.
To není alkohol, jen absinth.
Jedem, jedem, jedem, glo, glo, glo!
To bude ale průšvih.
Hej, mimózo.
Jseš v pohodě?
Tak co? Vidělas od příjezdu do Paříže
už nějaký duchy?
- To je hrozně vošoupaná otázka. - Je v Paříži. Tady straší nejvíc na světě.
Je to legitimní dotaz.
Rozhlídni se, sedm milionů exhumovaných je kolem naskládaných jako dříví do krbu.
Jsou-li někde duchové, tak v Paříži, a když v Paříži, tak určitě tady.
Má naprostou pravdu. V katakombách straší.
Ale ne duchové nebo přízraky.
V katakombách straší lidi.
Nejhorší stvůry a šílenci, které sem přitahuje morbidita.
Smrt je podívaná.
Opera.
Když tenkrát Kult Černé panny začal převracet rituály katolíků,
natírat sochy Marie na černo,
modlit se k Satanovi...
I když ti lidi tvrdili, že zplodili Antikrista,
nebral je nikdo vážně,
ale oni sebe ano.
Měli dítě...
zrozené z incestu.
Krmili ho syrovým masem.
Nikdy mu neukázali denní světlo.
Učili ho, že je zkázou člověka.
Dávali mu příšernou masku z kozlí kůže.
A jak myslíte, že to dopadlo?
Když mu bylo osmnáct let,
dosáhli cíle.
Stvořili z něj...
mohutného...
nemyslícího šílence...
tak zlého,
že se dal označit za Antikrista.
Počkej, muž s kozlí maskou?
To je jenom mýtus. Pěkně strašidelnej, ale jen mýtus.
Každej tejden v novinách píšou o lidech, co šli do katakomb a už se nevrátili.
To není mýtus.
Ta zrůda, co stvořili, tu někde dole je.
Nechodíte náhodou do stejné školy jako Carolyn, že ne?
Zaplavem si.
Ségra, co ty na to? Nechceš se smočit?
Dělej, Vic, nikoho to nepohorší, nestyďse.
Shoďze sebe ty hadry a skoč do vody.
Carolyn...
- "Carolyn..." - Tak pojď. Proč by ne?
Je to jen tělo. Máš nádherný tělo.
Za co se tak stydíš?
Za nic. Prostě je jen trochu zima.
No jasně. Jinak by tam byla jako první.
Je to studený. Je pozdě, už musím domů.
Víš, Vic, co kdybys pro jednou v životě zkusila
nebejt nejnudnějším člověkem na mejdle?
Musím být svá, že? Radši se vrátím na ten mejdan.
To vyznělo hůř, než jak jsem to myslela.
Ukáže mi někdo, prosím, kudy mám jít?
Tamtudy.
Nejspíš nikam nejdeš, budeš tedy muset plavat.
Nevadí, najdu to.
Vic, nebuď pitomá. Nemůžeš tam jít sama, zabloudíš.
Je to bludiště. Vic! No vážně!
Vic!
Proboha...
Ježíši...
"Brzy budeš stejný jako my."
Tam stojí.
- Vyděsilas mě. - Fajn. Lidi jako ty to potřebujou.
Doopravdy, ty káčo. Nemůžeš se vzdalovat, je to nebezpečný.
Zvuk se tady moc nešíří. Zabloudíš, ani nevíš jak.
A ty tu nezabloudíš?
Ne. Myslím, že ne.
- Sakra, možná, že jo. - To myslíš vážně?
Proč se směješ?
Kdo to napsal, si asi myslel, že je jedno, kudy půjdem.
Co tam stojí?
"Do života vstoupíš jen jednou bránou, avšak bran smrti je nepočítaně."
Bezva.
Sakra, co to bylo?
- Říkala jsi, že se tady zvuk nešíří. - Taky, že ne. Počkej tady.
Už to chápu.
Kluci se tě jen snažej vyděsit. Magoři.
- Čau! Dejte nám pokoj! - Carolyn, chci jít domů, prosím.
Počkej... Necejtíš to?
Co?
Jak to vibruje hudbou, ty basy, už jsme skoro na mejdanu. Tancuj se mnou!
Co se stalo? Rozsviť to! Proč to zhaslo?
- Baterky jsou v háji, počkej. - Cože? Jak to myslíš, že jsou v háji?
- Když docházej, začne to blikat. - Proboha, co budeme dělat?
- Klídek, Vic. - Klídek? Jsme bez baterky!
- To je v pohodě. - Ne, není. Baterky jsou v háji!
- Ty jsi hrozná hysterka. - Proboha, co budeme dělat?
Proč mi tohle děláš? To není vtipný!
- Nemůžeš bejt moje sestra, asi budeš adoptovaná. - Nechápu, že jsi tak klidná.
Protože se řídím pravidlem katakomb: "Nikdy si neber jen jeden zdroj světla."
Tak vidíš, ty ťunťo, všechno není krizovka.
Pojď, mejdlo je támhle.
Carolyn!
Carolyn, ne!
Carolyn, prosím!
Prosím!
Ne!
Je tu někdo?
Pomozte mi!
Ne!
Bože, prosím...
Prosím, chytni...
Prosím, chytni. Prosím...
No tak, no tak...
Dobře, dobře...
Pomozte mi!
Nech mě bejt!
Pomozte mi, prosím! Nech mě bejt...!
Zhasni se! Tak se zhasni!
Haló! Pomoc!
Haló! Slyšíte mě někdo?
Slyšíte mě?
Pomoc! Ne!
Nech mě bejt!
Pomoc!
Pomozte mi někdo!
Pomozte mi...!
Pomoc! Ne! Chce mě zabít!
Pomozte mi!
Pomozte mi ven! Chce mě zabít!
Pomoc!
Pomozte mi někdo!
Prosím, pomozte mi!
Victorie!
Victorie...!
Jean Micheli...!
Jean Micheli!
Je mrtvá!
Ne...
Ne!
Haló?
Je tu někdo?
Je tady někdo?
Slyšíte mě někdo, prosím? Slyšíte mě někdo?
Haló! Nemůžu odtud!
Slyšíte mě tam někdo?
"Zanech nadějí,
ty, jenž vcházíš."
Kurva!
Šedesát jedna, šedesát dva, šedesát tři, šedesát čtyři, šedesát pět, šedesát...
Osmdesát tři, osmdesát čtyři, osmdesát pět, osmdesát šest...
Devadesát jedna, devadesát dva, devadesát tři, devadesát čtyři...
Sto dva, sto tři, sto čtyři...
Kurva!
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm, devět, deset...
Haló!
Slyšíte mě někdo nahoře?
Sakra!
Kruci!
Ne! Ne!
Prosím vás, pomozte mi někdo!
Pomoc!
Ne!
Vůbec nevím, co říkáte.
Buďte tam, buďte tam!
Nechoďte ke mně, buďte tam! Stůjte! Zůstaňte tam!
Buďte tam, nepřibližujte se! Ne! Nerozumím vám!
Člověče! Já vám nerozumím...! Cože?
Ten východ?
Blokovaný? Vážně, ty šmejde?
To je moje baterka, hajzle!
Dobrý?
Hele, počkat!
Nic nevidím!
Nemůžeš mi ukrást baterku, blbče!
Počkej!
Víš vůbec, kam jdeš...?
Musíš si dát pozor. Posloucháš mě?
Co je to?
To je mapa?
Plán katakomb? Prosím. Ukaž mi to.
To je plán ulic?
Plán ulic tam nahoře?
Proboha, nesviť na mě!
Rue Saint Medard? A co?
Hele, stůj! Haló?
Víš, co děláš?
Počkej. Tohle je nahoře, nad povrchem. Stejné křižovatky?
Je tu další východ. Fajn. Dobře.
Počkej, kde jsme my?
Proboha, to je daleko.
Co se stalo?
Byl jsi na tom mejdanu...?
Zabloudil jsi jako já?
Hele, můžeš počkat?
Můžeš trochu zpomalit? Zpomal, prosím...
Ne! Nesahat!
Hele, jdeš moc rychle.
Nic nevidím. Zpomal.
Hele, počkej!
Kam to jdeme?
Co vyvádíš?
Proč...
Proč zastavujeme? Musíme jít dál.
Co to schováváš?
Co je to?
Nepřibližuj se, nech mě!
Co to děláš?
Nech mě, jdi ode mě!
Prosím, neubližuj mi! Jdi ode mě!
Ty jseš fakt magor.
Super.
Henri.
Henri?
Ne, ne. Hen-ri!
Henri.
Tvé jméno?
Já Victoria.
Victoria? Victoria.
Jo.
Včera mi tu zemřela sestra.
Aspoň myslím, že to bylo včera.
Musíme jít.
Henri?
Henri!
Henri?
Henri! Henri!
Henri, krucinál, ty hajzle jeden!
Henri, nenechávej mě tady!
Já tady umřu!
Kam jsi, do prdele, šel?
Dej mi tu baterku, do háje!
Magore blbej!
Nesahat!
Pojď. Jdeme, Henri. Jdeme.
- Musíme najít ten druhý východ. Víš? - Victoria. Victoria!
Henri, pozor. Opatrně.
Dávej pozor, Henri.
Jdi pomalu. Opatrně.
Jsi celej?
Henri!
Proboha!
To bude dobrý.
Henri, podej mi ruku! Jen mi ji podej! Prosím!
Henri, tak podej mi tu ruku! Prosím...!
Henri, podej mi ji...
Dobře, dobře... to je ono.
Na tři, jo? Raz, dva, tři. Zaber!
Ne!
Nekoukej na to, ale na mě!
Henri!
Dělej!
Ty to zvládneš, zaber!
Dobrý.
Polez. Zaber.
Zaber, prosím tě! Snaž se, prosím!
Ne!
Dobře.
Henri, teďto zkusíme se oběma rukama, ano? Dvě ruce.
Dělej, Henri!
Victorie?
Nezlob se. Promiň!
Promiň, vrátím se sem. Najdu ten východ a vrátím se sem, ano?
Vrátím se!
Slibuju! Vím, kde jsi. Slibuju, že se vrátím!
Henri?
Není ti nic?
Myslím, že jsem nějak zabloudila.
Henri?
Ježíši.
Do prdele.
Do hajzlu.
Haló? Haló?
Haló!
Proboha! Haló?
Prosím...
Haló?
Sakra!
Kurva!
Nech mě bejt!
Kurva! Vydrž...!
Prosím, nezhasínej! Nezhasínej!
Prosím, nezhasínej! Nezhasínej! Sviť, sviť!
Nezhasínej...!
Sviť... Prosím...
Prosím, rozsviť se, nezhasínej...
Victorie?
Já to věděla, moje sestra.
Vážně jsi věřila, že je po mně, viď?
Já to věděla.
Sestřičko.
Vážně jsi věřila, že je po mně, viď?
Já to věděla! Panebože!
Moje sestra!
Ty sis myslela, že jsem mrtvá, že jo?
Ta rána byla nahraná a krev falešná.
Není tu příšera. Byl to jenom fór. Hugo v masce.
- Ukaž ji. - Podívej.
Vidíš?
- Byl to jenom fór. - Fór?
Tak ne fór, ale bouda. Zasvěcení.
Ten Kult Černý panny, příšera v kozlí masce...
Je to jen komedie. Ty kluci tu strašej kámoše.
Dělaj to už řadu let.
Chtěli jsme ti to vysvětlit, ale přišli poldové,
oddělili nás od sebe a tak se to zvrtlo.
Celou tu dobu jsme tě tady hledali. Volali jsme tvoje jméno skoro půl dne.
Myslíš, že my jsme ty zrůdy?
Haló?
- Hej! Victorie! - Victorie!
- Neutíkej! - Victorie!
Victorie!
Neslyšela jsi nás, co? Věděl jsem, že proto od nás utíkáš.
To ty zdi. Nic tu není slyšet. Křičí, ale nikdo nic neslyší.
Nechte mě bejt!
Ne!
Proboha, Henri!
Hele, přestaň to dramatizovat.
- To jste neměli! - Ne, neměli, ale stalo se.
To je jejich zábava.
Vole! Copak se u tebe točí všecko kolem strašení lidí?
Už jsi tu viděla duchy?
Jen tě chtěj vyděsit, vyžívaj se v tom. Mysleli jsme, že ti to prospěje.
- Čau. - Vyděsilas mě.
Fajn. Lidi jako ty to potřebujou.
Za každým rohem nečíhá vraždící maniak.
Jean Michele vždycky říká, že když přežiješ vlastní smrt, jsi znovuzrozená.
Jen kvůli tomu chodíme do katakomb.
Pouze s vědomím nevyhnutelného konce
si můžeme opravdu vážit života.
Proč myslíš, že jsem tě sem chtěla vzít?
Chtěla jsem, abys přestala blbnout
a definitivně přestala brát ty pitomý prášky.
- Kdepak je Jean Michele? - To nevím. - Vic, vidělas ho?
Do prdele! Jean Micheli!
Proboha...! Přestaň s ním třást!
- No tak, vzpamatuj se! - Je mrtvej?
- Jean Micheli! - Bože...
Nech ho, přestaň s ním cloumat!
Ne, ne...! Jean Micheli, ne, ne!
Zkus mu puls!
Jean Micheli!
Jak to, kurva, mohla udělat? Jak jen mohla?
Jean Micheli!
Ty blbá píčo! Je mrtvej!
Hergot, jak můžeš bejt tak blbá?! Co se děje v tý tvý posraný palici?!
Podívej, co jsi mu udělala! Vstaň a pojďse podívat!
Kurva, podívej se, cos udělala! Jen se podívej!
- Je mi to líto... - Zasraná debilní krávo, nenávidím tě!
Všechno, cos kdy dělala, jsi zkurvila! Furt debilní omluvy! Všechno zkurvíš!
Já tě tak strašně nenávidím!
Podívej, cos provedla! Co je to s tebou? Koukni se na to! Jsi tak neskutečně blbá!
Kdybys tak chcípla! Jseš tak blbá, že se ani neumíš zabít!
Dvacetkrát jsi to zkusila a zmrvila! Všechno posereš! Kdybys tak...
Ty šílená blbá krávo!
Všechno, cos kdy dělala...
Ne!
Sestra mi poslala pohled,
kde napsala jen: "Přileť do Paříže, prospěje ti to."
Za dva dny po mém příletu
byla mrtvá i s těmi ostatními, které jsem tam poznala.
Na letiště, prosím.
www.titulky.com